Subtitles by klausnake
Victorie asupra Franței! Victorie asupra Franței!
Frontul de Vest se predă!
Bună dimineața, d-le judecător Fromm.
- Nu e nimic pentru dumneavoastră, azi. - Asta este ceea ce numesc eu o veste bună.
Vă doresc o zi bună, la fel ca a mea.
Mulțumesc, domnule.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Deci, ce noutăți aveți?
O scrisoare de la serviciul poștal militar. Dactilografiat.
De la cine?
Fiul lui Quangels.
D-le Quangel. E pentru dumneavoastră.
S-a întâmplat ceva cu băiatul nostru?
Mincinoșii ăia!
Anna.
Tu ești de vină. Tu și blestematul tău de război!
Tu și blestematul tău de Führer!
- Anna... - Te rog. Lasă-mă în pace.
Sunt eu, Eva.
Doamnă Rosenthal?
Ai ceva de la soțul meu?
- Mulțumesc, Eva. - De ce aveți nevoie?
Nu am nevoie de multe. Ca de obicei.
SINGURI ÎN BERLIN
Armistițiu semnat în Compiegne
Și tu.
Doamnă Quangel. Cât unt doriți?
Jumătate de pfund? Ca de obicei?
Aveți lapte și ouă. Deci, cât unt doriți?
- Of, haide odată! - Grăbiți-vă. Hai odată.
Doamnă Quangel? O să vă duc acasă.
HANS QUANGEL 23 ianuarie 1940
MINCINOSUL
O să vin direct acasă, după muncă.
Hei, Quangel. Ce te grăbești așa? Ceva probleme?
Ne vom îmbogăți. Victorie asupra Franței.
Știi ce înseamnă asta? Noi vom fi cea mai bogată țară din întreaga lume!
Deci, în următoarele câteva săptămâni vom distruge Anglia
și vom pune capăt războiului.
Și din moment ce trupele de pe front au fost așa de victorioase,
este cazul ca și acei dintre noi, rămași acasă să ne facem datoria.
Führerul vrea să crească producția.
El se așteaptă ca productivitatea să crească cu treizeci la sută, în trei luni
și să se dubleze în următoarea jumătate de an.
Dorința Führerului, este porunca noastră.
Vom primi acum orice propuneri
cu privire la modul în care vom atinge acest obiectiv.
- Sieg Heil! - Sieg Heil!
Oameni buni, nu are nimeni nimic de spus?
Da, domnule maistru Quangel?
Pentru a crește productivitatea, trebuie instalate utilaje suplimentare
și câțiva leneși, disponibilizați.
Ce vrei să spui? Cine sunt acei leneși?
Unii nu pot ține pasul cu ritmul de lucru. Alții nu doresc asta.
Discuții politice, sărind peste ceea ce e de făcut.
Unii oameni de aici sunt buni la asta. Foarte bine.
Cum îndrăznești să vorbești așa, Quangel! Nu ești înscris în partid!
Cum îndrăznești să discreditezi membrii ai Partidului!?
Quangel se gândește numai la el însuși.
Ai donat ceva pentru Fondul de Eliberare al Iernii? Și pentru Führer?
Germania mi-a luat singurul meu fiu.
Ieri, am fost informat că el a murit în luptă.
Pentru dumneavoastră. Pentru Führer.
Vă întreb, d-le Dolfuss:
Ce poate dona un om mai mult... decât copilul lui?
Anna! Anna, avem de făcut vizite!
Liga Femeilor naziste te așteaptă!
Heil Hitler, Anna! Unde ai fost?
- Am întârziat! - Haide, e timpul să mergem.
- O să așteptăm jos. - Mă schimb. Mă schimb.
Deci, în primul rând la doamna Gerda Kleinschmidt.
Apoi, e o doamnă Else Wernicke care stă imediat după colț, apoi...
i-auzi asta: Claire Gehrich.
Ea este soția Obersturmbannführerului Gehrich.
(ofițer superior la comanda unităților de asalt)
Trebuie să fim cu adevărat diplomate, dacă o vizităm.
- Ar trebui să o tai de pe listă? - Nu, nu putem face asta.
Toate trebuie să ne facem treaba.
Dar... poate că nu azi. Trebuie să fim în formă bună, pentru cineva ca asta.
- Ce loc frumos. - Cu ce vă pot ajuta?
- Soțul tău? - Da.
Soțul tău luptă în Polonia, nu-i așa, doamnă Kleinschmidt?
Își riscă viața, zi de zi, pentru poporul și patria lui
în timp ce tu te distrezi la Berlin.
- Nu ți-e rușine? - Dar, eu... dar... nimeni nu mă înțelege.
Sunt atât de îngrijorată pentru el.
Sunt atât de îngrijorată.
Oprește-l!
Treceți înapoi la treabă.
Să nu crezi că asta te va salva de plecarea pe front, nu pot să te mint.
Știu că ai făcut-o intenționat.
Înțelegi?
În cazul în care sună soneria, nu deschide ușa. Indiferent cine e.
- Otto? - Scriu.
- Cui? - Nu știu...
Scriu cărți poștale.
Cărți care spun adevărul.
Oamenii vor citi aceste cărți.
Le vor transmite mai departe.
Cărți poștale? Le mâzgălești?
Ce rezolvi cu asta?
Mamă, Führerul mi-a... ucis fiul...
Îl va ucide și pe fiul tău, în curând. Dă mai departe.
De ce scrii așa?
Îmi modific scrisul, să nu pot fi depistat.
Lasă-mă să o fac. Te rog.
Nici măcar nu este închisă.
- Și dacă o să țipe? - Nu o să țipe.
Proasta de nevastă-mea îi cumpără de mâncare.
Bătrâna... evreică
și-a adus toate lucrurile ei aici după ce i-au ars magazinul.
Se ascunde.
Calmează-te!
- Papa, la etaj. - Să mergem. Repede.
Ce faci aici?
Barkhausen, ce faci în acest apartament?
Domnule Persicke...
Vecine, putem împărți.
E doamna Rosenthal.
- Te rog, nu e vina mea. - Afară.
Caută după bani.
- Îmi pare rău. - Nu trebuie să vă pară.
- Puteți sta cu noi. - E prea periculos pentru voi.
- D-le judecător Fromm? - Vino cu mine, doamnă.
Repede. Se vor întoarce.
Liniște. Intră.
Camera fetei mele, decedate.
Nimeni nu va căuta aici. Încercați să vă obișnuiți cu ea.
Mergeți la culcare și mâine dimineață veți face exact ce vă spun eu.
Mâine. Noapte bună, doamnă Rosenthal.
S-a întors în apartamentul ei?
- Nu. - Vin cu tine. Nu mă poți opri.
Nu mă poți opri.
Te vor spânzura. Spânzură și femeile.
Bine-nțeles că așa fac.
Vii doar până sus în clădire. Eu merg înăuntru. Eu plasez cartea poștală.
Mă întorc imediat.
Revin la tine într-un minut. Pe aici, d-le.
Optzeci de pfenningi, vă rog.
- Un Schnapps. - Cafea, pentru mine.
Nu, voi lua un Schnapps, și eu.
Deci, începem.
De acum încolo suntem singuri.
Nu veți părăsi această cameră.
Pentru o anumită perioadă de timp...
probabil, o lungă perioadă de timp, sunteți oaspetele meu.
Dar, vă spun sincer, în momentul în care ieșiți pe ușa aia...
Nu vă mai cunosc.
Știți cum îmi spun în sala de judecată, nu-i așa?
Nu? Fromm, cel cu sânge rece.
Am o singură amantă căreia mă supun.
Numele ei este Justiție.
Dar eu vreau să fiu în apartament atunci când sosește soțul meu.
Nu se mai întoarce, și știți asta, doamnă Rosenthal.
Încuiați ușa. Bine?
Unde este acest Barkhausen, atunci? Unde locuiește?
Chiar aici.
Ați auzit de acea femeie bătrână care a dispărut?
O cunosc.
Vezi ce vor. Haide!
- Bătrânul e acasă? - Ce-are de-a face cu tine?
Multe.
Are multă treabă și cu poliția, și cu omul de la partid.
Ăsta e, domnule inspector. Era el și celălalt vagabond,
soțul șefei de la poștă. Tatăl meu și cu mine,
i-am prins în apartamentul evreicei, la etajul cinci.
Vroiau să fure totul. Trebuiau confiscate, toate.
Ai făcut-o tu însuți, ciudatule. Tu și cu tatăl tău.
Să mergem. Hai să vorbim cu femeia.
Ea nu este la etaj.
D-le Fromm...
Pentru tine eu sunt încă "Onorată Instanță".
- Cine este comandantul tău? - Escherich. Inspectorul Escherich.
Cartierul General al Poliției, Prinz Albrecht Strasse.
Știu adresa.
Cheamă-l aici. Și apoi cară-te din acest apartament.
La dracu, chiar că-l chem.
Deci, locuiți singur?
Nu vă deranjează dacă mă uit în jur, nu-i așa?
O zi bună.
Trebuia să fi văzut. Tata s-a băgat în ei, s-au speriat.
Atunci eu și fratele meu ne-am dus după el și prietenul lui
și chiar i-am pus pe fugă.
- Baldur? - Fratele meu e maior în SS.
Tu ești? Baldur Persicke?
Te-ai jucat de multe ori în apartamentul meu.
Ți-ai amintit, pentru că ți-am dat plăcintă cu mere.
Nu-i așa? Cât de mare ai crescut.
Și cât de puternic.
Scoate-o afară.
- Dar... - Pleacă!
Heil Hitler!
Nu!
E moartă, Otto.
Am văzut.
Ai spus că l-ai văzut pe judecătorul Fromm
cum a ascuns-o pe babă în locuința lui, nu-i așa?
Știi ce se întâmplă în această clădire cu apartamente?
O intrare ilegală, furt din averea națională,
denunțarea unui cetățean respectabil. Destul!
Eu doar...
Și o femeie moartă, care era foarte vie cu puțin timp în urmă.
Nu scapi cu asta.
Nu puteți face asta... Nu, nu puteți.
Da, ba poate. Dar el nu o va face...
pentru că el este un consilier de poliție, nu un monstru.
Sunt sigur că acest domn nu a luat nimic din ceea ce nu-i aparține.
Pentru că știe exact ce ar însemna asta.
Deci, va face ceea ce face el cel mai bine când va părăsi acest loc.
Se va întoarce în apartamentul lui mic și confortabil.
Și va observa ce se întâmplă aici.
- Da, desigur, d-le inspector. Așa voi face. - Poți pleca, acum.
D-le judecător... S-a întâmplat ceva?
Adică, doamna Rosenthal a fost...
Nu știu despre ce vorbești, doamnă Kluge.
Acum, te rog să mă scuzi.
O să iau aceste cinci cărți poștale, te rog.
Cu timbre?
Nu... am deja, timbre. Mulțumesc.
Vă costă douăzeci și cinci de pfenningi. Vi le împachetez, imediat.
Am nevoie de niște mănuși. Subțiri.
Din păcate, nu avem. Poate găsiți...
- Stați să mă gândesc. Poate găsiți... - Nu... e în regulă. Rămân doar acestea.
Mulțumesc.
- Mulțumesc. - La revedere.
La revedere.
OPRIȚI MAȘINĂRIA RĂZBOIULUI
Ascultă... umbra lui Hitler cade asupra Europei ca umbra diavolului.
Dați mai departe: Jos cu regimul lui Hitler!
Ce mâzgălitură! Până și fiica mea scrie mai frumos de-atât.
Serios?
Dacă vreți părerea mea, e vorba de o persoană incredibil de proastă.
Cineva din clasele inferioare care lucrează muncă brută.
Poate că necalificat. Dar, prost? Nu.
Probabil cineva își varsă nervii. Doar o chestie trecătoare.
Mai sunt?
"Mamă. Führerul l-a ucis pe fiul meu.
Mamă. Führerul îi va ucide și pe fiii tăi. "
- Unde le-ați găsit? - Noua stradă Königstrasse.
Acum două săptămâni. O altă clădire cu birouri.
Rahat!
Deci, ce facem acum? Raportăm?
Dacă am fi avut mai mulți oameni, n-ar fi fost o problemă.
L-am fi prins pe acest...
Cum ar trebui să-l numim? Strigoi... în cel mai scurt timp.
I-aș investiga pe toți din Berlin
care și-au pierdut un fiu în ultimele două săptămâni.
- De ce? - "Führerul l-a ucis pe fiul meu."
- E un singur fiu. - Și?
Așteptăm. Adunăm informații. Le punem cap la cap.
Aceasta este slujba noastră. Suntem profesioniști germani. Nu amatori.
Și dacă continuă s-o facă, și nu ni se mai predau nici o carte poștală?
Cine știe de când se întâmplă asta.
Gândiți-vă cum ar fi să atingeți o carte din asta într-un loc public.
Să stați acolo, să o citiți,
știind că cineva v-ar putea urmări, și așteptând răspunsul dumneavoastră.
Nu.
Oricine ar fi strigoiul nostru care scrie, va ajunge aici, la noi.
- Să zicem... nouăzeci și cinci la sută. - Eu zic că e mai puțin.
Punem pariu?
Deci, așteptăm.
Așteptăm ca prietenul nostru să facă o greșeală.
HITLERISMUL VĂ BAGĂ PUMNUL ÎN GURĂ ȘI NU MAI RESPECTĂ LEGEA
Quangel...
Bună dimineața.
- Vă rog, intrați. - Mulțumesc.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Deci, faceți parte din Liga Femeilor naziste,
draga mea doamnă...
Așteptați un pic, până ce fata îmi aduce poșeta.
Nu sunt aici pentru o donație, doamnă Gehrich. Cu siguranță nu pentru asta.
Atunci, ce anume pot face pentru tine?
De ce nu ești la muncă? Nu ai citit că industria noastră are nevoie de ajutor?
Uită-te la mine. Arăt eu ca și cum aș fi potrivită pentru muncă manuală?
Ai încercat, vreodată?
Nu vreau să-mi pun în pericol, sănătatea.
Oricum, pot obține oricând un certificat medical.
Sigur că poți. Poți cumpăra unul cu 20 de mărci de la medicul tău personal.
Dar asta nu te va ajuta în acest caz.
În acest caz, vei avea nevoie de un doctor dintr-o fabrică
care să certifice că nu ești aptă de muncă. Un medic pe care noi îl vom trimite.
În regulă. Trimiteți-mi un doctor și veți vedea ce se întâmplă.
Mă batjocoriți pe mine și Liga Femeilor?
Faceți mișto de regulile noastre și ale Führerului?
- Vă avertizez. - Și eu vă avertizez.
Se pare că nu știi cine sunt! Soțul meu e Obersturnnbamführer!
Asta înrăutățește și mai mult situația, doamnă Obersturmbannführer.
Veți primi vești de la noi. Dacă nu cumva mai aveți informații mult mai importante?
- O mamă bolnavă, poate? - ID-ul și numele tău. Acum!
Îți promit, vor fi consecințe...
Uite aici. Nu am nimic altceva, pentru că sunt o simplă muncitoare.
Heil Hitler!
Nu, nu înțeleg.
Femeia aceea intră sub incidența legii datoriei de serviciu.
Și știți asta la fel de bine ca și mine.
Doamna Gehrich este nevasta unui Obersturmbannführer.
Deci, sunt sigură că înțelegeți că...
Ei bine, unde scrie că asemenea femei sunt scutite de la datoriile generale?
Unde? Nu fiți așa încăpățânată!
Trebuie să aibe grijă de soțul ei, care e mult prea obosit de muncă.
Și eu trebuie să fac asta, de asemenea!
Și din câte am văzut, acea femeie are ajutor în casă.
Nu am făcut nimic greșit. Am acționat conform regulilor.
Deci, vă veți cere scuze, doamnă Quangel?
Pentru ce?
Atunci o voi face eu, în numele dumneavoastră.
Iar dumneavoastră, luați-vă o pauză.
Mă dați afară? Pentru că i-am spus unei femei ca aia, adevărul?
- Nu, nu e... - Nu, nu. M-ați înțeles greșit.
Luați o pauză, și odihniți-vă. Adunați-vă puterile.
- E important, Anna. - Într-o perioadă de doliu.
În regulă?
În regulă.
- Heil Hitler! - Heil Hitler, domnule Quangel!
Și toate urările de bine, Anna.
Doamne, mulțumesc. Gata cu Liga Femeilor.
- Bine ai procedat. - Cum poți fi așa de calm?
Aproape că am murit, când am văzut mănușile.
Sunt niște mănuși, Anna. Doar niște mănuși.
Ce facem, Otto? Ne-am pierdut fiul.
Alți oameni au pierdut...
Dar ei, ei nu...
Sistemul ăsta, regimul ăsta. Acum simt că suntem liberi.
Adică, eliberați de toate astea.
Așa mă simt.
NU VA FI PACE CU GUVERNUL DIABOLIC AL LUI HITLER
ELIBERAȚI PRESA
CREDEȚI ÎN VOI, ÎNȘIVĂ, NU ÎN BANDA LUI HITLER
HITLERISMUL ÎNSEAMNĂ O LUME A VIOLENȚEI ȘI NEDREPTĂȚII
NU VA ADUCE NICIODATĂ, PACEA.
Lüderitzstrasse, numărul 23.
- Următorul. - Amsterdamer strasse, 27.
Hei, Quangel!
Unde mergi? Treci în adăpost!
E un adăpost pentru mame și copii, băiete. Nu e pentru noi.
Ce faci aici? Ce faci?
Stop! Ce...
Hei, tu! Stop!
Așteaptă! Stop! Stop!
Așteaptă!
Stop!
Hei, tu! Așteaptă!
Cine ești?
Vă rog, mă puteți ajuta? Trebuie să găsesc adăpostul pentru mame și copii.
M-am rătăcit. Fata mea mă așteaptă, acolo.
Sigur cunoașteți împrejurimile. Vă rog.
Fata ta, zici? Câți ani are?
Are doar șase ani! Mă așteaptă la adăpost, așa a zis...
- Ea e acolo, iar eu nu sunt acolo. - Da, încă două blocuri, și ești acolo.
Da, calmează-te, acum, calmează-te.
Oamenii de acolo, vor avea grijă de ea.
Sunt sigură că e speriată și plânge... Două blocuri, ați spus?
Da, două blocuri, și apoi la stânga. Nu-l puteți rata.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Ei bine, d-le inspector, ia să vedem de ce e în stare scriitorul vostru murdar.
Aud că încă o face, chiar sub nasul vostru, nu-i așa?
Heil Hitler, Standartenführer.
Nu va renunța. Nici nu ne așteptam să facă asta, oricum.
Cineva care-și ocupă o oră jumate să deseneze asta, e persistent.
- Am încercat eu însumi. - Pe bune?
Dar vă asigur: totdeauna îmi găsesc omul.
Suntem cu Operațiunea Strigoiul... exact după program.
- Strigoiul? - Da.
- Îmi place. - Mă bucur să aud asta.
Judecând după aria de distribuire, omul locuiește undeva în jurul Pieței Alexander.
Nu au fost cărți poștale, aici, la început.
Dar acum nu vrea să călătorească prea mult
și lasă tot mai multe, în vecinătatea lui.
- Heil Hitler, Standartenführer. - Cât de multe?
De asemenea, a inclus părțile de est... și centrul orașului.
Aici, uitați.
Ți-am pus o întrebare, Escherich. Cât de multe?
O sută douăzeci și șapte, Standartenführer.
O sută douăzeci și nouă, mai exact, cu acestea două, de azi-dimineață.
- Mai mult de o sută! - Da.
Dacă au apărut mai mult de o sută, aici,
nu v-ați gândit nici unul din voi, deștepților,
cam câte mizerii din astea
încă circulă, pe acolo, pe afară?
Cu tot respectul, să ne gândim la natura umană.
Nimeni nu s-a agățat de aceste mâzgălituri mai mult decât era necesar...
Spune-mi cine face astea, pentru că voi fi întrebat,
și trebuie să răspund.
Acum.
"Bătălia eroică de la Stalingrad."
Cineva trebuie să scrie adevărul.
Printre toate minciunile astea.
Ce crezi că se întâmplă cu cărțile noastre poștale?
De ce vrei să știi?
Vreau să știu cum reacționează lumea.
Unii oameni vor fi înspăimântați, probabil.
Înspăimântați că cineva i-a văzut ridicându-le.
Unii, poate le vor pune înapoi.
Unii le vor preda poliției, supraveghetorilor de bloc...
Dar ele vor fi citite și de ei...
Sunt ca și... cu mașinăria.
Un pic de nisip în cutia de viteze nu va opri, mașina.
Dar dacă o persoană aruncă încă puțin nisip, și...
iar și iar, motorul începe să
oprească linia de asamblare.
În mintea mea... văd o mulțime de oameni aruncând nisip în cutia de viteze.
Ești un romantic, Otto Quangel.
Sunt un mecanic. 387bis
Da, și aia.
Tu ești cea romantică.
- Sau cel puțin, obișnuiai să fii. - Ce? Obișnuiam să fiu?
Totuși, eu te-am văzut, primul. Nu invers.
Dar nu ai spus nimic.
Dansai cu Peter Reinke.
Și apoi ai mers cu el la castan.
Tu, și coronița ta de flori.
Râzând, de parcă era cine știe cât de amuzant.
Reinke... cu freza lui stupidă.
Acum e chel, și membru al partidului.
Aș fi dansat și cu tine dar nu m-ai invitat.
Știai cum mă uitam la tine.
Oricum, te-am invitat doi ani mai târziu.
Nu la dans.
Deci, ai vrea un dans?
Nu. Doar...
- Ăla e? Aproximativ? - Da, seamănă.
Ochii poate că-i sunt mai îndepărtați. Era întuneric...
Mulțumesc. Ai făcut Reich-ului un mare serviciu.
Heil Hitler, d-le inspector.
Domnișoară Schaefer.
Împrăștiați asta.
"Transmiteți informația. Alăturați-vă presei libere.
Teama a pus control asupra voastră. Ucideți-o. Ucideți-l pe Hitler."
E cineva care nu mai e tânăr,
care și-a pierdut singurul fiu pe frontul din Franța.
Fără experiență la scris, dar inteligent.
Stilul lui are schimbări vizibile, de-a lungul trecerii anului.
HITLER ASASINAT
în ultimele luni a folosit expresia "Presa Liberă".
Lucrează într-un fel care crește, profesional.
Niciodată nu lasă amprente. Operează strategic.
Niciodată nu alege aceeași stradă.
Întotdeauna schimbă între aceste linii de tramvai:
șapte, nouă și unsprezece.
"Fiecare gând care se împotrivește Național-Socialismului
e ca nisipul în mașina criminală a războiului."
"Dați mai departe. Presa Liberă!"
"Câți copii mai trebuie să moară?
Frica e singura lor armă... Presa Liberă!"
"Ajutați-ne să punem capăt mașinăriei criminale de război."
Zott. Iar și iar, imaginea unei mașinării.
Actele?
Actele.
Astăzi e a douăzeci și doua.
- Astăzi. - Aniversare.
Haide.
Câteodată simt pericolul de parcă ar fi ceva fizic.
- Chiar îl simt. - Te rog. Nu mă speria.
Nu.
- Pentru Hans. - Hans.
Nu. Inspectorul Escherich nu e în biroul său. Un moment.
Operatoarea.
Un apel de la secția străzii Lothringer.
Raportați arestarea unui suspect în cazul Strigoiului.
Da, vă fac legătura.
- Anna! - Bună, Walter.
Ai fugit? Săraca de tine.
Nu. I-am adus doar cutia cu suplimentul. A uitat-o, din nou.
Am crezut că-i bolnav. Nu-i aici.
Anna! Cum mai ești? Arăți grozav.
Mă mărit, în curând!
- Ce faci aici? - Am stabilit că facem asta doar împreună.
- De ce nu te-ai dus la muncă? - Nu acum.
Știi cum mi-a fost ziua de azi?
Nu. Nu te gândești la asta, nu-i așa?
Să aflu că nu ești la muncă și apoi gândindu-mă că
ești încă în acea clădire. Știi cum e pentru mine, asta?
Ce e, Otto? Vrei să fii prins? Asta e?
- Nu s-a-ntâmplat nimic. - Nu s-a-ntâmplat nimic?
Ai văzut pe cine au arestat?
Un vagabond. Probabil că a furat ceva. Nu are nimic de a face cu noi.
Ăla e bărbatul șefei de la poștă!
Ce te face să crezi că nu are nici o legătură cu noi?
Sunt divorțați.
Asta nu înseamnă absolut nimic, la naiba!
Mi-a fost așa de frică pentru tine. Dacă e... un semn?
- Dacă e un avertisment? - Nu e.
Stai calmă.
Îți amintești, când a murit Hans,
ai spus că viața ta nu mai are rost?
Ai avut dreptate.
De aia putem fi liberi. Și de ce nu trebuie să ne fie frică.
Dar viața ta, Otto, viața ta înseamnă ceva pentru mine, acum.
Înseamnă... înseamnă... totul pentru mine, acum.
Spuneam că facem asta, împreună.
- Nu ne vom opri. - Nu ți-e frică?
Astăzi am stat iarăși ca să văd.
Vreau să văd ce se întâmplă când oamenii citesc.
Haide... haide.
Certificatul meu de boală a expirat.
De aia am mers la doctor.
Altfel mă vor trimite în lagăr. Vă rog. Jur.
Pe viața copiilor mei. Vă rog.
Doi băieți? Și amândoi sunt soldați, nu-i așa?
Amândoi. Da.
Unul din ei e chiar în Waffen-SS.
- Și amândoi sunt în viață, sper? - Da. Uitați aici.
Karl al nostru. În Polonia.
Ei bine, vești bune.
Deci, omul a fost prins asupra faptului. Există martori.
Iar aici... corpul delict. E clar, scrisul Strigoiului nostru.
Haide, l-am prins!
Cunoști profilul criminalului la fel de bine ca și mine, Zott.
Căutăm un mecanic care și-a pierdut fiul.
Și apoi mi-aduci aici, caracterul ăsta ridicol.
Un parior. Care nici măcar nu stă în zona noastră, unde ar trebui să fie.
Cu doi copii, amândoi, vii.
Înseamnă... Înseamnă că mă credeți, d-le inspector?
- Da. Poți să pleci. - Mulțumesc. Dumnezeu să vă ajute.
Bravo.
Ce-ai făcut?
- L-ai lăsat să plece? - Nu era Strigoiul, Standartenführer.
Cu tot respectul, domnule, poate sunteți superiorul meu,
dar ca și membru al SS-ului nu sunteți neapărat și criminalist.
Eu sunt polițist. Și vă cer să mă lăsați să-mi fac treaba,
așa cum am învățat din experiența mea...
Experiență?
Știu totul despre indivizii ca tine! Intelectuali.
Deștepți! Nu fă mizerie pe podeaua mea!
Înghite-ți sângele ăla blestemat!
Sus! Sus, sus, sus!
Haide. Sus!
Crezi că ești deștept?
Și noi suntem doar tipii din SS care habar nu au de nimic, nu-i așa?
Spune-o. Vreau s-o aud. "Sunt mai deștept ca voi, băieți."
Spune-o!
- Spune-o! Nu te-aud! - Îmi pare rău.
Ai două zile...
Două zile să-l elimini pe tipul căruia i-ai dat drumul.
Acum, scutește-mă!
Doamnă Quangel? Sunteți mama lui Hans, nu-i așa?
- Da. - Dietrich.
- Am fost coleg de clasă cu Hans. - Dietrich... Desigur.
- Cum ești? - Bine, mulțumesc.
- Ei bine, sunt... viu. - Mă bucur că te-ai întors.
- D-le Necker? - Mă scuzați, trebuie să plec.
Știți, doamnă Quangel, mi-e... Mi-e dor de Hans, mult de tot.
Nu mai am nimic de a face cu Enno.
Nu mai e soțul meu, de multă vreme.
Mă jur în fața lui Dumnezeu.
Acum...
Unde eram? Da.
Te pregăteai să-mi spui cum îl găsesc pe fostul tău soț.
Deci, aici te ascundeai?
Știu că nu ai nimic de a face cu cărțile poștale, Enno.
Astea sunt vești bune, d-le inspector...
Dar tipii din SS cred că tu ai fost.
Și mă tem că ei sunt la conducere, acum.
Inclusiv asupra mea.
Te vor aresta. Te vor interoga.
În felul lor.
Mai bine aș fi mort...
Ai dreptate.
Mai bine ai fi mort.
E-n regulă.
E mai bine așa.
Nu, te rog, nu!
Sinucidere? Vești bune, Escherich.
Lațul s-a strâns.
- Nu au mai apărut cărți poștale, noi? - Nu, încă. Nu.
Mulțumesc că ai avut grijă de Fritz.
Se apropie.
D-le maistru Quangel. Una din mașini se încinge.
Oprește-o!
Nu ai nimic de făcut?
Ludwig!
E ceva pentru tine.
E chiar ceva tare! Mai bine le-ai duce la cei din conducere.
Ești un reprezentant al partidului. Trebuie s-o faci.
Așa sunt regulile.
Da?
Toți din schimbul de azi? Numele lor? Adresele?
Desigur.
Omul nostru trebuie să locuiască undeva între Christburger.
Chodowiecki și Jablonskistrasse.
Nu, nu e nimeni cu asemenea adresă, d-le inspector.
Cine e conducătorul de formație? Cine își cunoaște cel mai bine, oamenii?
- Fritz Kämper. - Adu-l aici, odată.
E imposibil.
- S-a rănit, azi dimineață. - Și cine l-a înlocuit?
Otto Quangel. Din celălalt schimb.
Numele lui nu e pe listă. Am crezut că e completă.
Scuze. El doar ne ajută, astăzi.
- Desigur, el nu cunoaște oamenii. - Unde locuiește?
Otto Quangel?
Walter, unde e Otto?
- Bună dimineața, d-le maistru Quangel. - 'Neața.
Te rog, ia loc.
Doamnă Quangel!
Știm că sunteți aici!
Deschideți ușa!
Uită-te la asta, Quangel.
Sigur te va interesa.
Ce crezi că e asta?
Nu te strofoca, Quangel.
Sunt exact două sute șaizeci și șapte de cărți poștale.
Ăla e numărul pe care-l căutai?
Gândește-te, Quangel.
Fiecare carte poștală ne-a fost adusă în mod voluntar, nouă.
În mod voluntar.
Noi nu am găsit niciuna.
Abia așteptau să ni le predea nouă, toți acei oameni.
Unii au fost arestați. Unul s-a sinucis.
Cum ai putea crede că ai putea schimba ceva?
Tu, maistrul Quangel.
- Cine s-a sinucis? - Nu contează.
- Un pește mic. Nesemnificativ. - Toată lumea este semnificativă.
- E vina mea. - Ajungem și acolo.
Acum ți-ai recunoscut crima.
Spune-mi, Quangel, precis.
Cât de multe cărți poștale ai scris, tu însuți?
Vreau să spun, cu totul.
Două sute optzeci și cinci.
Optsprezece.
Optsprezece carduri nu ne-au fost aduse.
Apropo. O avem și pe Anna.
Atunci dă-i drumul. Ea nu are nimic de-a face cu asta.
Știu că minți, Quangel. Soția ta ți-a dictat ce să scrii.
Arăt ca cineva care și-ar lăsa soția să-i dicteze lucruri?
A fost ideea mea de la început.
Eu am pus totul la cale. Am făcut-o de unul singur.
- A mărturisit. - Acum tu minți.
A mărturisit. Nu a vrut să te lase să iei totul asupra ta.
Voi semna mărturisirea mea.
Dar, d-le inspector...
Anna. Te rog... nu...
Nu... Nu e necesar.
Trimite un funcționar de la înregistrări la biroul meu.
Escherich.
Pentru Strigoi!
Quangel.
- Anna. - Otto.
- Știi ce se va întâmpla? - Da.
Nu se poate schimba.
Știu, Otto.
Nu contează.
Nu.
Ridicați-vă!
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Timpul a expirat!
Nu-ți fie teamă, copila mea.
Nu-ți fie teamă.
D-le judecător Fromm, vreți să mai stați cu mine o clipă?
Am să închid ochii și mă voi preface că este Otto.
E timpul, Quangel.
Pune-ți astea.
Pot sa fac ceva pentru tine? Ai nevoie de ceva?
O carte poștală și un stilou?
Ai luat-o și pe ea, oricum.
Am citit toate cărțile tale, Strigoiule.
Ale tale și ale soției tale.
Eu sunt singura persoana care le-a citit pe toate.
Toate, cu excepția a optsprezece.
Optsprezece carduri poștale.
IN MEMORIA LUI OTTO ȘI ELISE HAMPEL
GHILOTINAȚI PENTRU CĂ AU SCRIS ȘI AU TRIMIS CARDURI POȘTALE
ÎMPOTRIVA REGIMULUI NAZIST ÎNTRE 1940 ȘI 1943.
Subtitles by klausnake